Bok, moje ime je Maria i nudim post-porno eskort usluge
Privatne tečajeve u vašim domovima
za istraživanje tematike post-porna.
Ako nemaš pojma što je to post-porno
i zeliš saznati, mogu ti dati instrukcije.
OK, znači, postporno.......
Kao sve što nije nešto
u zadnje vrijeme definiramo kao "post-nešto"?
Dakle.... dobro...
Nešto gdje se mogu viditi reprezetirane
praktike i tijela osoba
koja se ne uklapaju u pornografiju
ili koje bi se mogle uklopiti, ali ne žele,
jer im se čini kastrirajuća.
Demonstrirati, izumiti i stvarati jedan novi vid seksualosti,
i nove tipove tijela.
Ja nisam pojma imala koji kurac je postporografija
dok mi nisu rekli: "Ovo što vi radite zovu ovako".
Kako je sve to zajedno jebeno ludilo
gdje svako radi koju pičku hoće....
Cilj nije zadovoljiti gledaoca,
niti stvoriti proizvod koji uzbuđuje
onoga koji gleda,
već je više rad na našoj vlastitoj seksualnosti.
Više ima veze s tim da stvaramo našu vlastitu seksualnost.
Moja seksualost je djelomično stvorena kroz Post-porno.
Mislim da se post-porno u većini bazira na vizibilizaciji
seksualnih praktika koje nisu normativne i na tome da se radi u javnosti.
Vrsta pornografske reprezentacije koja na neki način
dinamitira hetero-seksisticke normative.
Materijalizacija cijele serije političkih bitki
u kojima smo mnoge o nas već jako puno vremena.
Svi ti politički pokreti, koji se vrte oko seksualnosti.
Ne želim se osjećati kao neka čudna biljka,
jer to čini dio mog zivota i rekoh:
"hajde, učinimo to javno".
Ne znam je li bilo dobro ili loše, ali se napravilo.
Pa, mislim da tako nekako, ne?
Postpornografija nema jednu cvrstu definiciju.
sa srećom, ali ipak... reći ćemo isto
počnimo ispočetka.
Nema jedne čvrste definicije postpornografije, zar ne?
Svaka grupa ili osoba će ti reći svoje.
Zovem se Idoia.
Ja sam Idoia.
Idoia...
Zovem se Idoia.
I gotovo. Samo se zovem Idoia.
Ja se zovem Karolina.
Moje umjetničko ime je Špina.
Mislim da sam ovdje zbog radova koje smo snimili
sa projektom "Go Fist Foundation".
Zovem se Diana Junyent Torres, "La Pornoterrorista".
Ja sam Jan i sudjelujem u grupi "Quimera Rosa".
Ja sam Cecilia i takodjer sudjelujem u grupi "Quimera Rosa".
Ja sam Maria Llopis. Imam 35 godina. Ja sam iz Castellona.
Ja sam iz Ceske
i stvaram unutar krugova postpornografije.
Ima nekih više manje tri godine da smo u javnosti.
Projekt smo u početku definirali,
kao ljubavno-pornografski laboratorij
i u tom momentu bila je činjenica da smo zajedno
i da također oboje djelujemo javno umjetički i politički.
Kada smo započeli stvarati
ovo za što nismo ni znali da se zove post-porno...
Sve je započelo tako što smo ja i jedna prijateljica, Idoia...
Go Fist je bio totalno improvizirani projekt,
kao čista želja za stvaranjem
i u početku smo započele raditi performanse
u stilu "izbacimo u javnost naš seksualni život
i normalizirajmo taj vid seksualnih praktika."
Kao S/M i slično.
Svaki put je projekt bio sve veći:
dakle sada želimo snimiti kratki film
i poslije ćemo napraviti još nešto i još nešto...
"Pornoterrorismo" započinje prije desetak godina u Madridu.
Ja sam imala performans grupu sa Pablom Raijsensteinom.
Započelo je kao nešto što je imalo više estetsku podlogu
i ne toliko političku.
Bio je to performans koji smo izveli samo par puta,
ne znam tri ili četiri puta. Jer sam ja učestvovala u posljednjim,
to je bilo 2006.-te,
i odmah potom sam započela sa svojim performansom
koji sam nazvala "pornoterorizam".
Ja osjećam da sam imala jednaku motivaciju
kad sam studirala Umjetnost u Valenciji,
tokom sudjelovanja u grupi Girls Who Like Porno kao i sada.
Uvijek me privlačilo
reprezentirati žensku seksualnost.
Ja sam već radila na tome prije,
no što se tema postpornografije došla u modu.
Nismo imale koncept, niti ikakvu umjetničku predodžbu,
bilo je to totalno iz želuca,
iz želje za stvaranjem i želje da glasno vičemo ono što osjećamo
i ono što proživljavamo.
Nismo bile nikakvi eksperti u ničemu,
sve je bilo novo i zbog toga smo osjećale snagu.
To je nešto što mi se sviđa raditi.
Moje prvo iskustvo sa post-pornom?
Sa Post-OP.
Mi smo Post-OP.
Mi smo grupa koja radi na spolnosti i pornografiji
iz perspektive queer.
Pitala sam: "Tko radi performanse u Barceloni?"
i jasno odmah došla do Post-OP.
Bila je to jedina grupa
koja je radila performanse u Barceloni.
To je bila 2003.
Od post-porno maratona u MACBA-i
organiziranom od Beatriz Preciado,
skupilo se par osoba,
koje su dolazile, odlazile i na kraju
smo ostale ja i Elena.
Tko je Annie Sprinkle i sve zajedno
sam saznala od Majo i Elene,
koje su bile moje prve post-porno prijateljice u Barceloni.
Spanjolska ima vrlo jaku post-porno scenu
sa puno puno energije na sceni mladih performera.
one su velike osobe i vrlo otvorene
i vrlo sexy i prljave.
Ovdje su cure vrlo slobodne
i scena je također vrlo politička.
Da, da scena je politicka, to nam se sviđa.
Nije to samo "slobodna ljubav".
Nije kao u porno filmovima, gdje su svi
u tome samo zbog sexa i para.
Ovdje su u tome zbog politike i zbog iskustva,
zbog umjetnosti i eksperimentiranja
unutar kritičkog razmišljanja.
Iako ne govorimo dovoljno španjolski da bi ih razumjele
možemo to osjetiti.
Mi smo radile video i performanse.
Počele smo raditi performanse
gdje smo jebale neke Barbike
rezale se i radile što god nam se radilo
i što god nam je padalo na pamet.
Dakle eksperimentirati sa S/M-om.
"To su bila ta prva iskustva:
Od boli kao terapije, akupunkture,
preko boli-užitka kao sto su skarifikacije, tetovaže i slično
Eksperimentirale smo sa vlastitim tijelima
na androginskom nivou, igrajući se s njima, transformirajući ih.
Kako smo se mogle pretvarati
u ono što naša tijela žele, bilo šta bilo,
rušeci nametnuti kršćanski moral,
bez osjećaja krivice,
totalno uživajući u našoj "kontraseksualnosti".
Za mene nemaju veze alati koji se upotrebljavaju,
ima samo veze rad na sekksualnosti
i općenito ima veze sa jebanjem u javnosti.
Tehniku upotrebljavamo kao alat.
Ne tehničkom nivou ništa ne radimo dobro,
nema specijalizacije,
nismo niti dobre fotografkinje, niti dobre performerice,
već je kvalitet u proživljavanju koje izražavamo.
Tokom vremena počele smo učiti
i popravljati izražaj.
Znam da zvuči čudno.
Činjenica da ja stvaram poeziju,
je stvarno super čudna.
Ne bi trebala biti prepreka da osoba
koja radi takve "gore" performanse kao što su moji
upotrebljava kao bazu i kormilo poeziju.
Zbog toga baza mojih performansa nije
to što skačem gola po scenariju,
niti što vadim komad kulena iz pizde,
baza je poezija. Nit vodilja.
"Izvadiću jednog zeca koji se ne zove ni Venera,
ni Mars i koji nikada ne jede mrkve."
Ispod svih prekrivača koje nosim,
koji me obilježavaju, ja sam pjesnikinja.
"Moja vagina umire od samoće,
kao napušteni vagon,
sama u svojoj jami,
blijeda u svojoj vlažnoj tmici".
Sva ta fiktivna tematika
istraživanja moje seksualnosti
to je moj rad u Post-pornu.
Preko mojih videa, mojeg bloga, mojih tekstova.
Ne, nemam specifični medij.
Radimo sa vrlo različitim formatima,
na radionicama, kada ljudi eksperimantiraju
praktike post-porno na svojim tijelima
ili drugim perifernim identitetima, ne-normativnim,
dakle to je kada stvarno nešto mijenjaš.
Ima ljudi koji su učestvovali u radionicama
i potom započeli stvarati svoj vlastiti porno izričaj
i potom započeli stvarati.
Moja akademska formacija je španjolska filologija,
a moja umjetnička formacija je bila na ulici,
u skvotovima je bilo na scenskom nivou
gdje sam skupila svo svoje iskustvo.
Nikad nisam bila u nijednoj školi kazališta.
Na nivou post-porna svoje iskustvo sam skupila u krevetu
i u kafanama.
Ne treba mi interpretirati nikakvu ulogu,
dovoljno mi je interpretirati sebe.
Dio mene,zar ne?
Ja sam studirala antropologiju sedam godina.
Trenutno sam u momentu
u kojem radeći to što radim, mogu mješati
mnogo stvari koje sam radila sve ove godine.
Moje je profesionalna deformacija.
Ja nisam ništa radila.
Nemam nikakve studije.
Nisam imala pojma ni editirati, niti ista o Final Cut-u.
I odjednom, to je što radim.
Na akademskom nivou sam prošao od jezika,
preko psihologije, prava imigranata do fotografije.
Sve sto sam učio na fakultetu skoro pa sam zaboravio.
Ja sam studirala Umjetnost.
Radimo tolike godine zajedno
studirale smo isto skoro cijelo vrijeme.
Umjetnost i potom beskrajne debate
koje smo imale u kućama naših prijateljica.
Razgabale smo o svim živim temama
vezanim o stvarima koje su se događale u Barceloni.
U vezi sa queer pokretom, transfeminizmom, identitetima...
Ja nemam nikakav takav background...
Nikakav tip obrazovanja.
Nemam nekakvu ravnu liniju.
Mi smo započele raditi projekte
i malo po malo smo počele upoznavati druge
i ono što je već postojalo u svijetu post-porna.
Sa svijetom izvan Barcelone nas je spojio,
u tom momentu, Girls Who Like Porno.
Post-porno je jedno oružje
da ponovno zatražimo ono što su tražile
posljedne umjetičke avangarde.
da razbijemo podjelu između reprezentacije i života,
umjetnosti i života ,itd...
Mene najviše inspirira rad mojih kolega,
Dianin rad,
rad Klau Kinky sa Generatech,
dakle, radovi ekipe.
Mene je puno inspirirao rad Post-OP prije nego što smo se upoznale.
Go Fist me je puno inspirirao.
Claude Cahun.
Lydia Lunch.
Obožavam Cindy Sherman.
Annie Sprinkle.
Annie Sprinkle, naravno, ona je mama.
Lagrace Volcano.
Ron Athey.
Pierre Moliner.
Ne volim tražiti previše referencija.
Marina Abramović.
Ne treba mi previše referencija.
Ni umjetnost, ni estetika, ni ništa...
Gay muskarci koji prakticiraju BDSM, koža.
Meni se jako sviđa Bruce La Bruce, Raspberry Reich.
Jer sam žigolo u duši.
Richard Kern.
Nina Hagen.
Vidjela sam to blisko onome što mi radimo.
Sa etikete Ssspread, to je bilo
prvo od malo više post-porno filmova koje smo vidjele.
Također GG Allin, Wendy Williams.
Grupa koja se zove Resisters
i tema je uvijek ženska seksualnost,
sa sloganima tipa "Riot not Diet".
Stvari u vezi sa punkom.
Isto tako stvari totalno iz narodne kulture
kao Blade Runner, dadaizam također, nadrealizam
mješavina mnogo toga.
Kažeš si: Ja želim raditi tako nešto.
Sa temom Post-porna, se spajaju umjetnost i politika,
koje ne trebaju biti odvojene.
Ako sam ja politička umjetnica
također umjetnice koje me inspiriraju
su umjetnice koje se smatraju političkim umjetnicama
i koje također politički djeluju preko umjetnosti.
Tako da ne možeš povući granicu.
Ja ne dolazim iz te branše, znaš?
Dobro, možda ovo naše dolazi više iz politike.
Za mene je bilo super žestoko planirati ovo
u skvotovima u Barceloni,
gdje su ljudi u srži poprilično klasični.
I to je bilo kao "slaaaam",
šta ima alternativno tvoj seksualni život?"
Mislim da smo u većini
plod pro-sex feminizma y ne-naturaliziranja,
ne samo kao biološki subjekt ženskog spola.
Bez toga ja nebi imala nikakav alat,
da radim to što radim.
Za mene je u velikoj mjeri feminizam,
jer je u velikoj mjeri preuzeti kontrolu nad vlastitim tijelom
i činiti s njim što nam je volja,
koje nosimo na leđima i po cijelom tijelu
istraživati ih, skinuti sa nas sve stege
patrijahalnog društva u kojem živimo.
Na teoretskom nivou nismo uptrijebili nikakve referente.
Meni se ne sviđa čitati previše teorija, totalno me dosađuju,
ne sviđa mi se kad mi drže prodike,
ni osobe, ni knjige.
Poštedila sam se stravičnog procesa
gutanja salvi i plotuna Foucaulta,
i šta ti ja znam čega sve već ne,
htjela sam reć...
Za mene je prvo bila Preciado,
pročitati Preciado i pomisliti "wow ovo je odlično".
Kako smo živjele u Valenciji
otišle smo na prezentaciju "Kontraseksualnog Manifesta"
i bilo je skoro biblijski, kao.... prosvjetlile smo se,
barem sam se ja tako osjećala.
Nastavile smo raditi s njim ili na radionicama, na seminarima...
Beatriz govori jako dobro,
jako je koncentrirana i organizirana.
Dio zasluga za postojanje ove Post-porno scene u Barceloni
ima Beatriz Preciado.
Cijelo vrijeme stvara prostore
gdje se možemo nalaziti.
Preciado i Virginie Despentes
također su bile snažna uporišta.
Teorija King Kong , Testo Junkie...
Tako da je Foucault ostao kao više nešto općenito,
oruđe kao malo više globalno.
Tekstovi Halberstam, Haraway, Butler...
Dobro Butler nisam previse čitala,
cijela ta ideja perfomativnosti,
ali nisam previše čitala.
Za stvarno sam se počela baviti Post-pornom sa Butler.
Deleuze i Guattari.
Za mene je vrlo važna bila Casilda Rodriguez,
sa tekstovima o materinskoj želji i potiskivanju seksualnosti
Ja sam vrlo malo teoretska, barem se ja takvu vidim.
Isto tako pjesnici 19.-og stoljeća
od filmova, košta me tako dijeliti...
Teorija queer i cijeli taj trip,
a mene pomalo boli dupe za sve to.
Puno teorije, mnogo sveučilista i brdo sranja, zar ne?
Ali što? Gdje je sve to?
I ako ne znam čitati?
Ako ne znam čitati, kako da provarim sve to?
Ako ne znas čitati, to je zalosno,
jer ima mnogo ljudi koji pišu vrlo interesante stvari.
Nemozes biti gay i nepročitati
ovaj brutalni komunike-manifest...
ti si pročitala knjigu od Paca Vidarta?
Onda začepi, pročitaj i poslije ćemo pričati.
Stvarno mi se čini super žestok, Paco, a tek njegov kurac.
I gotovo, i gotovo.
Neke od nas smo došle tražeći
raj u Barceloni.
Sve tražimo nešto drukčije,
dakle to stvara puno energije.
Nažalost, našli smo se u gradu
gdje se cijeli taj alternativni dio završava.
Kao da nema mnogo katalonaca.
Nema ih, ali ti ni ne smetaju.
Daju ti da radiš što želiš.
I kad ih ima, stvaraju sami sebe
kao konstrukciju migracija.
Kao, ja sam migrantkinja iz Madrida,
a većina niti nije iz Španjolske.
Sve do komercijalnih ekstrema kao što je multikulturalizam,
zbog kojeg Barcelona postaje moderna i sjebana.
Sa druge strane politički je interesantno.
Ima mnogo socijalnih mreža.
Jednostavno, sasvim smo se slučajno skupile,
jer Barcelona u biti nema ništa specijalno.
Snaga koju je Barcelona uvijek imala je skupljanje ljudi
koji dolaze sa mnogih strana.
To što se ovo stvorilo je jedno čudo,
kao dadaisticki krug u Parizu,
koji su bili smrad od....znaš?
Sve u svemu jedna veličanstvena slučajnost,
da se desilo tako nešto.
Nebi rekla da je to izašlo iz nečega posebno, sve se desilo zajedno
i odjednom se stvorila ova priča
Što smo stvorili mali pokret otpora.
Tome smo u početku davali velik značaj,
jer kad ti se događaju stvari, ni ne primjetiš.
Dobro, kad sam shvatila, da se sve ovo dešava
je bilo kad nas je jedan dan nazvao novinar
i kazao da želi raditi interview sa nama za novine.
Tek tada sam shvatila da se nešto dešava,
da stvaramo jedan fenomen,
fenomen post-porna u Barceloni.
Ne znam da li je kolektiv prava riječ.
Ne sviđa mi se zvati kolektivom, jer ne funkcioniramo tako.
Kolektiv uvijek nameće neku vrstu organizacije,
a mi smo totalni kaos.
Svaka radi ono što hoće
i suradnja je konstantna.
Naravno, može se govoriti o post-porno kolektivu u Barceloni.
Postoji vrlo jak i žestok Post-porno kolektiv u Barceloni.
Možemo govoriti o post-porno kolektivu,
a da imamo mnogo veza jedne s drugima je sekundarno.
Ako je kolektiv, onda je to kaotičan i raspršeni kolektiv.
Meni se čini izvrsna forma za suradnju.
Ma radimo što nas je volja.
Svaka od nas radi na svojoj seksualnosti, identitetu,
koji su po svojoj definiciji različite.
Ima sve više i više mješanja tokova.
Tokovi rada ne mogu biti uvijek stabilni.
Pogotovo u radu kao što je ovaj.
Radimo oko strasti, želje i impulsa
i iz naših iznutrica i iz političke prizme.
Ono što mi se čini zajedničkim je brdo volje za jebanjem...
I ako nam se jebe, pa jebimo se, zar ne?
I jebem svoje prijateljice, koja jedna od velikih fraza,
naše Pornoterroriste.
To što radimo na Post-pornu
i što smo u manje više u sličnim životnim uvjetima,
prekaritet, neka vrste diskriminacije, zar ne?
D.I.Y., želja za vlastitim radom
da ne trebamo ovisiti o vanjskim diskursima i praktikama.
Jedna specificna borba dakako može biti jedinstvenija
nego jedan identitet, jer identiteti...
...jer čak i medju nama ima različitih identiteta.
Kako su različiti, na neki način se komplementiraju.
Isto tako smo se uzajamno zarazili.
Iz razlicitih kuteva. Vrlo je bogato.
Imamo toliko različitih otvorenih fronti
svaki i svaka i svaka grupa.
U stvari smo bile, rame uz rame, radeći.
Čak iako si samo sudjelovala kao tehničarka zvuka.
Sve na neki način doprinose.
Ideja čopora je došla iz knjige Itziar Zige,
"Postati kuja" i dolazi od Delauze i Guattari, zar ne?
Čopor, formirati se u čopore.
Svakako može biti da smo čopor u jednom pogledu,
ali u drugom nismo uopće.
Nije me baš uvjerila ta ideja,
jer u svakom čoporu postoji vodja i u našem slučaju ne.
Ja upotrebljavam riječ čopor u smislu mreže,
čopor čini jedna grupa kuja,
i kako se mi nazivamo kujama,
koj nisu ni muško, ni žensko,
ti si kuja, bez obzira na tvoje genitalije.
Ideja čopora mi se čini super.
Dosadila mi je ta riječ čopor.
S jedne strane čopor, s druge strane, ni najmanje.
To je mjesto gdje želim živjeti.
Zajedno smo jače.
Pornografija je presnažno oružje
da bi ga ostavili drugima na upotrebu.
Kad je prestala biti ilegalna bilo je to iz vrlo jasnog razloga.
Bili su svjesni snage koju ima.
Pedagosko oružje.
Porno je ljuska.
Dozvoljena je samo jer imamo samo jedan vid pornografije.
Jednu vrlo konkretnu pornografiju, pedagošku,
koja nas uči kako se trebamo jebati i kako ne
tko su muškarci i tko žene
i koje su norme.
Komercijani porno je rađen od muškaraca i za muškarce
iz čistih komercijalnih poriva.
Sve sto prelazi te granice je patološki.
Nemogu se zaustaviti na ekonomskom pitanju,
jer ima stvari koje nisu mainstream
i za mene su jednako tradicionalne.
Strategije koje upotrebljava dominantna pornografija,
ponavljanje, ritam, sve je to slično muškoj masturbaciji.
Gay porno je jednako normativan.
Jedino sto se vidi je nutra-van i svršavanje po licu,
i plus toga plastična tijela cura,
supernabildani i superdotirani tipovi,
kao da je pitanje...
Ja vjerujem da općenito pornografija
nikad nije uzela u obzir žene.
Jedno od osnovnih pravila porna
je da je produkt za privatnu konzumaciju.
Pogledas porno u svojoj kući, izdrkaš se...
Porno se radi da nabrije raju
i u Post-pornu postoji ta sloboda da ne trebaš uzbuđivati
sa svime što radiš.
Može stimulirati drugi tip osjećaja,
koje nemoraju imati veze sa seksualnostima.
Mainstream pornografija je vrlo dobra,
može me interesirati u jednom momentu,
ali ne želim da bude jedini tip pornografije koja postoji.
Odjednom sam počela otkrivati mnogo toga
i počela sam se opuštati i osjećati tko sam zaista,
i esperimentirati sa sobom.
Da vidim. Pričaj najglasnije što si dosada pričala.
Najglasnije što sam pričala je bilo manje više ovako.
Tema zbog čega tipovi ne osjećaju potrebu
za istraživanjem svoje seksualnosti
i iskapati druge forme
reprenzentiranja seksualnosti.
Može biti zato jer se mi žene
mnogo neudobnije osjećamo sa pornom.
Post-porno proizlazi iz nelagode
sa pornom koji postoji, zar ne?
Tako je govorila Annie Sprinkle:
"Ako ti se ne sviđa porno koji postoji, napravi svoj."
Muškarci imaju jedno vrlo široko tržište
pornografije koja ih zadovoljava.
Zato se muškarci osjećaju toliko zadovoljni
sa formom u kojoj žive svoju seksualnost?
Mislim da je očiti odgovor ne.
Ne mislim da su muškarci općenito...
Naravno da muškarci imaju cijeli niz privilegija
i sve je to montirano za muškarce.
Znaci da postoji određeno zadovoljstvo... pitam se....
Čak ni u smislu prihvaćanja privilegija
muškog spola,
jer čim prihvaćaš muške privilegije
automatski prihvaćaš i njihovu sramotu.
Naravno na post-porno radionicama većina su cure.
Dakle post-porno otvara ta vrata za žene
da postanu glumice, producentice,
režiserke.
Mislim da bi to mogao biti taj faktor,
zbog čega ima više pički u post-pornu.
To što smo izvan rodova
je jedno pitanje koje nam na žalost
donosi koristi samo ženama.
Zbog toga je normalno da dolaze više žene,
jer unutar tvog roda nemaš mnoge privilegije.
Negacija razmišljanja o samoj sebi kao o ženi, zar ne?
Odljepiti se malo od tog tvog spola,
koji na kraju krajeva sjeban.
Mi koje smo se rodile sa pičkom imamo više predispozicija da kažemo
"kako bi voljela da cijela ta priča o spolovima ode u lijepu pičku materinu".
Potom osobe koje se ne osjecaju identificirane
niti kao muškarci, niti kao žene,
transeksualne osobe, interseksualne osobe.
Jasno da izmedju tih osoba stvaramo veze,
jer tu osjećamo tu agresivnost, agresiju...
...i možemo stvoriti zajednicki front.
Uvijek sam si postavljala puno pitanja
oko mojeg ženskog identiteta i svega toga,
ali mislim da su se promjenile moje seksualne praktike.
Za je mene čin stavljanja dilda i arnesa bio
kao transformacija.
Ne znati u koji WC ući i u koji god uđem,
osjetiti da sam pogriješila.
Da izadjem kao King kupiti kruh.
Ponekad se probudim i osjećam se kao dečkić
i ponekad se budim kao djevojčica...
Činjenica da ima ljudi koji me ne mogu identificirati,
ni kao muškarca, niti kao ženu....
za mene je postpornografski na neki nacin. Ili queer.
"Izlazim iz jednog omiljenog očekivanja,
hodam po poklopcu vaše odvratne granice
i korakom diva ulazim u vaše klinike
vaše ambulante, vaše skole, vaše quirofane.
Moja pička, moj kurac, osjetila sva, moj orgazam,
gdje se stvorio jedan trenutak užitka
koji je uvijek dobro navlažen.
Treniram hormone kao da su vojničići,
spremam ih za napad na vaše palače ljubavi čednih žena
i spašavam vašu štenad,
osakaćenu u ime blagostanja.
Ja sam glumica u vašoj drami i pretvorila sam je u komediju,
željeli ste da budem crvenkapica i pretvorila sam se u vuka,
kojem je isto bio već pun kurac.
Prelazim granice vaših neuroza,
smještam se točno tamo gdje želim biti,
gdje svijetlim kao dosadni mutirajuci kukac
kojeg nemožete ubiti.
Moje tijelo, moje tijelo, moje tijelo,
gdje ja zapovjedam, stoko!"
Unutar nekih feminističkih krugova
tema queer je konfliktivna.
Konfliktivna jer izlazi iz kategorije žena
i znaci gdje završavamo?
Gledaj, meni se feminizam ne čini temom samo za žene.
Ako postoji nešto u Post-pornu što ga čini Post-pornom, to je feminizam.
Radikalni feminizam, ne institucionalni.
Za nas je vrlo bitno nemati jedan restriktivni pristup
prema dominantnoj pornografiji,
već upotrebljavati ista oružja produkcije
da stvorimo drugi diskurs, sa različitim ulogama,
različitim tijelima, različitim praktikama.
To je feminizam koji ja želim
i feminizam s kojim se osjećam identificirana.
Za mene Post-porno je materilizaija svega toga,
u akciji,
svega onoga što bi se inače utopilo u teorijama.
Meni se čini vrlo bitnim što se sve to
ne zaustavlja na teoriji i što se sve to pretače preko krvi i mesa
u krv i u akciju.
Na kraju krajeva postaje vrlo endogamski.
S jedne strane postojao je više akademski diskurs,
i druge više "noćni" pristup.
Mi smo vjerovale da ni jedno, niti drugo ne dolazi do jedne šire publike.
Ideja je bila seksualizirati taj teoretski diskurs, iščupati to iz akademija
u jednu umjetničku formu, tako da je vidljiv.
Post-porno je prvenstveno jedan javni izlaz
za seksualnosti koje obično ne vidimo.
"To je jedna kolektivna masturbacija.
pornoteroristički akt,
pozvani ste."
Kako nisu stvoreni da se reprezentiraju
dakle nestaju i Post-porno prvo kaže
"pojaviti ćemo se javno i srušiti tu barijeru
između onoga što se smije vidjeti i što ne."
To je naš svakodevni život.
Mi upotrebljavamo mnoge proteze, mnoge S/M praktike
da decentriramo genitalije kao jedine seksualne organe.
Ja sam postpornografska.
Obožavam proteze, obožavam dilda.
Sviđa mi se mjenjati uloge, mijenjati rodove, switchati.
Igra uloga, koja tako obogaćuje,
da ne ostane sve tako jednolično,
da si s nekim, pojebeš se, tri poljubca i sve je gotovo.
Odjednom igrati se, uzeti neku igračku i ekperimentirati, presvlačiti se,
promjeniti rod, ponašanje, proširiti tu seksualnost.
Jedan dildo na koljenu.
Proteza je kao najbitniji alat,
jer uz pomoć rekvizita, nije bitno tijelo nego igra.
Uvijek postoji prvenstveni dogovor.
Ono što u normativnoj seksualnosti ne postoji.
To je za mene opasno jer reproduciraš,
nikada ne pitaš što te privlači, što želiš,
s čim se želiš igrati, s čim ne...
Uvijek mora postojati dogovor.
Nisu to dvije odvojene stvari.
Nije se postpornografija gradila iz mog života.
Moj život se gradio
u isto vrijeme s građnjem u postpornografiji.
Nisam počela gledati Post-porno i uključila ga u svoj život,
već je moj život već više manje bio takav.
Mi sa jedne strane prakticiramo
i s jedne strane trebamo prakticirati za...
...dakle, drugim riječima, dolazimo iz te normativnosti.
Do koje granice su kategorije identiteta stvarne
ili do koje granice ima smisla zvati se homoseksualkom,
heteroseksualcem ili biseksualkom,
kada već preispitavamo druge osnovne kategorije.
Ne sviđa mi se kad me zatvaraju unutar predodređenih parametara.
Post-porno je... kao da nema granica.
To je kao rušenje seksualnog ukusa, roda i seksa,
rušenje veza između ovih triju stvari.
Više ne razlikujemo javni prostor od privatnog.
Unutar post-porna sam našla slobodu.
I iznad svega proširiti,
proširiti seksualnu maštu na sve nivoe,
i istraživati i eskperimentirati.
Super se provesti jebući se sa mojim prijateljicama, naravno.
Za mene je seks, seksualnost, nešto totalno kreativno.
Jedini interes koji ima je kao alat za stvaranje,
u smislu svakodnevnice,
što dalje od funkcionalnog i reproduktivnog dijela.
Za mene je to nešto iz svakodnevnice i transformacije,
i umjetnička kreacija.
Za mene seksualnost je umjetnička kreacija.
prijevod i titlovi: Apatrisan6669 apatrisan@yahoo.com